Православні журналісти Валерій Ступницький, Андрій Овчаренко, Володимир Бобечко та отець Сергій Чертилін на засіданні суду. Фото: СПЖ
Троє православних журналістів та священик вже три місяці перебувають у СІЗО. Що доводиться терпіти людині, яка потрапила до рук української судової системи, і чи є надія на справедливий суд?
Редакція нашого сайту отримала через адвоката православного журналіста Валерія Ступницького, який утримувався в СІЗО. Текст, написаний нашим колегою, ми публікуємо повністю без скорочень і в авторській редакції.
За лаштунками судової системи
Звичайна людина бачить суди хіба що в новинах по телевізору чи інтернеті. Якісь карні злочинці сидять у скляній будці, а справедливі судді виносять їм справедливий вирок. Але мало хто уявляє, що відбувається «зсередини».
Напередодні суду, пізно ввечері, в камеру заходить «поздовжній» і повідомляє прізвище людини, на яку чекає засідання. Рано-вранці ти маєш бути готовий. Тебе виводять із камери та ведуть «на бокси» – це кімнатка без вікон, близько 3 кв.м., своєрідний накопичувальний відстійник, куди набивають арештантів перед розвезенням суднами. Через півгодини-години очікування тебе обшукують і ведуть на вихід із СІЗО, де вже чекає на конвой, який обшукує ще раз. У разі «ворогів народу» цей конвой здійснює СБУ, для «неполітичних» статей – поліція. Тебе заводять у «маршрутку» із крихітними закритими боксами. Після прибуття до суду надягають наручники та ведуть у клітку, де тримають, доки не розпочнеться засідання. Якщо суд призначений на 16.00 або 17.00, ти чекатимеш 6-7 годин. У перервах і після закінчення суду тебе в кайданках ведуть назад, де ще кілька годин ти чекаєш на відправку «додому». Якщо хочеш у туалет – ті ж кайданки за спину та дбайлива рука конвойного на твоєму лікті. Після прибуття до СІЗО – знову «бокси» на годину-дві. І лише після цього ти потрапляєш у камеру. У середньому – близько 8-9 годин стресу.
Умови змісту (вірніше їх відсутність)
4 червня мав пройти суд щодо продовження слідства нам, журналістам СПЖ та батькові Сергію Чертиліну, ще на три місяці. У Солом'янському суді клітини очікування для арештантів, розташовані вздовж стіни і схожі на вертикальні труни, виявилися меншими за собачу будку – приблизно 50х50 см. Можна було або сидіти, або стояти.
Для будь-яких рухів місця не було. Мене “накрила” хвиля клаустрофобії – я зрозумів, що фізично не зможу тут перебувати, почалася панічна атака. Попросив конвойного про можливість у наручниках походити кімнатою – той відмовив. Оскільки я був на межі втрати свідомості, конвой перевів мене в сусідню клітку, довше, де можна було зробити кілька кроків. Походив, попустило.
Через 6 годин очікування нас повели до зали засідання. Там наші адвокати аргументовано заявили відвід судді та прокурору. При вході до зали моя кохана дружина «підстерегла» мене і зуміла поцілувати. При виході із зали конвой її жорстко відштовхнув. Тим не менш, ця маленька радість дуже втішила. Дружина Володі Бобечко спробувала потиснути йому руку, але охоронець грубо її обсмикнув. Мабуть вважав, що дотик до дружини створить серйозну загрозу нацбезпеці.
Порушення прав на справедливий процес
Наступного дня, 5 червня, я мав відбутися апеляційний суд у міру запобіжного заходу. Я підготував аргументи, за допомогою яких сподівався переконати суддю відпустити мене під домашній арешт. Яке ж було моє здивування, коли конвой доставив мене не до апеляційного, а до того самого Солом'янського суду, який мав розглядати продовження слідства ще на 3 місяці. Як з'ясувалося пізніше, це була особиста вказівка слідчого.
Суддя апеляційного суду сказала моїй дружині, що слідчий заборонив мене доставляти туди. При цьому на жодне засідання нас навіть не привели. Просидівши в клітинах-гробиках кілька годин, нас привезли до СІЗО, де ми традиційно провели дві години на «боксах».
Але «найцікавіше» відбувалося 6 червня. Наш «робочий день» становив понад 13 годин. Напередодні нас не попередили про суд і забрали, навіть не давши снідати. Без їжі, води та можливості рухатися: спочатку очікування у «боксах» СІЗО, потім сидіння у клітинах суду, і, нарешті, в «акваріумі» на засіданні, аж до 22.00.
Але найбільше вразило ставлення «служителів закону» – судді, прокурора та конвою. Незважаючи на те, що ми, журналісти СПЖ, та отець Сергій разом із адвокатами аргументовано заявили відвід судді та прокурору, ці люди продовжили нас судити.
А під будівлею весь час 6-годинного засідання чергував слідчий із помічниками та тривожно заглядав у вікно – чи все йде за сценарієм. А сценарій припускав задоволення суддею хотілок слідства за будь-яку ціну і саме цього дня. Адже інакше вони могли не встигнути провести наступні суди, які мали ухвалити рішення залишити нас за ґратами.
Конвой відмовлявся передавати нам воду від рідних. Суддя обривав адвокатів і не давав нам слово тоді, коли ми просили. І це при тому, що і ми, і наші адвокати повністю розтрощили всі звинувачення прокурора, зрівняли їх із землею.
Кульмінація судового абсурду
Дійшло до повного абсурду – о 20.00, після другої перерви (коли закінчився робочий час), адвокати о. Сергія залишили залу, і продовжувати суд стало неможливо. Коли священик попросив надати йому безкоштовного адвоката або перенести суд, суддя запропонував йому теж залишити засідання (тобто посидіти в труні очікування).
Коли Андрій Овчаренко (який просто фізично не може довго сидіти через випадання хребетного диска) заявив, що має сильний біль у спині, суддя запропонував йому продовжити засідання лежачи на лавці(!). Я й сам уже відчував запаморочення та слабкість.
При цьому в нас в «акваріумі» висів листок із висловлюванням уповноваженого з прав людини Лубинця, що ніхто не може зазнавати тортур чи нелюдського ставлення, яке принижує його гідність. Я процитував судді слова Лубинця, наголосивши, що багатогодинне утримання нас у клітинах без їжі та води, затягування процесу до ночі цілком підходить під визначення омбудсмена, але той лише посміхнувся.
І ця посмішка навела мене на думку, що ця пародія на правосуддя – алюзія до того, що чекає на кожного з нас без винятку після смерті. Повітряні поневіряння.
Український суд як аналог повітряних поневірянь
Тоді кожна душа теж потрапить у лапи істот, які бажатимуть тобі лише «довічного» і намагатимуться зволочити тебе до пекла. Тоді душа, як і ми тут, опиниться у владі «конвою» і при всьому бажанні не зможе здобути свободу. Там, як і тут, ти зможеш лише молитися. Більше нічого ти вдіяти не зможеш.
Нас у цьому житті всюди оточують знаки та відблиски існування іншого світу, до якого ми рано чи пізно потрапимо. Потрібно лише ці знаки побачити та зрозуміти, що тобі хочуть ними сказати. І цей брехливий суд – один із таких знаків.
Звичайно можна обурюватися діями всіх цих людей – вони справді цинічні та беззаконні. Але якщо копнути трохи глибше, вони надають нам послугу. Memento mori. І якщо мені так погано зараз – як буде там, у лапах істот набагато могутніших, ніж усі ці судді та прокурори?
Надія тут і там одна – Христос, Богородиця та святі. Не імами інші допомоги, не імами інші надії…
Священику УПЦ та двом журналістам запобіжний захід у вигляді ув'язнення в СІЗО продовжили до 8 серпня, ще одному з них – до 12 вересня, повідомляє СПЖ.
10 червня 2024 року у Солом'янському районному суді відбулися чергові засідання у справі православних журналістів, а також протоієрея Сергія Чертиліна. Як повідомляє кореспондент СПЖ, розглядалося питання про запобіжний захід у зв'язку з продовженням досудового розслідування на три місяці.
Незважаючи на те, що журналісти в черговий раз категорично відкинули всі обвинувачення, що висуваються проти них, підтвердивши фактами їхню необґрунтованість, а також незважаючи на всі медичні приписи та висновки, судді залишили їх у в'язниці, без права внесення застави.
Валерію Ступницькому, Андрію Овчаренко та протоієрею Сергію Чертиліну запобіжний захід у вигляді ув'язнення в СІЗО продовжили до 8 серпня. Володимиру Бобечку – до 12 вересня.
Редакція нашого сайту отримала через адвоката православного журналіста Валерія Ступницького, який утримувався в СІЗО. Текст, написаний нашим колегою, ми публікуємо повністю без скорочень і в авторській редакції.
More Stories
"Високі ціни здійснюють свій цикл і, як грип, проходять"- стверджує фаталістичний мінфін Греції
У Черкасах звільнили викладача університету через критику ПЦУ її донькою
Пітер Шіфф: крах долара 2025 року — прогноз, який не можна ігнорувати